‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫אמא?‬
‫אוי, לא, הערתי אותך?‬
‫מה את עושה בשעה כל כך מוקדמת?‬
‫אתה שוב יוצא מוקדם לבית הספר היום, לא?‬
‫כן.‬
‫ובכן, שב לאכול.‬
‫טוב, תודה על הארוחה.‬
‫אני יכולה לשאול אותך משהו?‬
‫את מי אתה פוגש כל כך מוקדם ולמה?‬
‫זה סוד.‬ ‫-חשבתי ככה.‬
‫אתה לא עושה שום דבר רע, נכון?‬
‫לא.‬
‫אז בסדר.‬
‫תיקח את זה איתך.‬
‫אני מודאגת שלא תחזיק מעמד‬ ‫עד ארוחת הצהריים.‬
‫תודה, אמא.‬
‫- העיר טומאקומאי -‬
‫בוקר טוב.‬ ‫בוקר טוב.‬
‫הנה, הבאתי לך ארוחת בוקר.‬
‫אני מצטער, קאיו.‬
‫אני בטוח שאת משתעממת כאן.‬
‫אני בסדר, הירומי הביא לי הרבה ספרי קריאה.‬
‫אני בטוח שתצטרכי להחזיק מעמד‬ ‫רק עוד יום או יומיים.‬
‫טוב, ביי.‬
‫רגע, סאטורו...‬
‫- אני מקווה שזה בסדר. ארזתי מאכלים‬ ‫שהבן שלי אוהב. -סאצ'יקו פוג'ינומה -‬
‫בוקר טוב.‬
‫- 4 במארס (יום שישי) -‬
‫הארוקו נומורה.‬ ‫-כאן.‬
‫קאורי האסבה.‬ ‫-כאן.‬ ‫קואיצ'י האמאדה.‬ ‫-כאן.‬
‫קאיו הינאזוקי.‬
‫נראה שקאיו שוב נעדרת.‬
‫סאטורו פוג'ינומה.‬
‫כאן.‬
‫קאזומה הוריגוצ'י.‬ ‫-כאן.‬
‫יוקו מאטסומוטו.‬ ‫-כאן.‬
‫מיסאטו יאנאגיהארה.‬ ‫-כאן.‬
‫עברתי שם הבוקר, אבל אף אחד‬ ‫לא פתח את הדלת.‬
‫אני מבין.‬
‫זה מדאיג.‬
‫כן.‬
‫אבל אתה נראה די רגוע בהתחשב במצב.‬
‫כמו שנהוג לומר:‬ ‫מוטב לשמור על קור רוח בזמנים כאלה.‬
‫אתה צודק.‬
‫התקשרתי לקאיו הביתה היום ואתמול,‬ ‫אבל לא היה מענה.‬
‫מסתבר שגם אמא שלה לא הגיעה לעבודה.‬ ‫-מר יאשירו.‬
‫תוכל להתקשר למשטרה‬ ‫או לשירותי הרווחה לילדים?‬
‫התקשרתי לשירותי הרווחה לילדים אתמול.‬
‫הם אמרו שיבואו היום. אצטרף אליהם.‬
‫הניחוש שלי הוא שאמא שלה היא מקור הבעיה.‬
‫ובכן, גם הוא עשה מעשה.‬
‫אתה מורה נהדר, מר יאשירו.‬
‫גברת הינאזוקי.‬
‫אנחנו משירותי הרווחה לילדים.‬
‫האורות דולקים.‬
‫ננסה להיכנס מאחור?‬
‫גברת הינאזוקי?‬
‫האורות דולקים והתנור עובד.‬
‫אמא שלה בטח ברחה‬ ‫מהדלת האחורית כשהגענו.‬
‫חבל. קיוויתי שנוכל‬ ‫לקחת את הבת למקום מבטחים.‬
‫נחזור מחר בבוקר.‬
‫אה, סאטורו חזר.‬
‫אנשי שירותי הרווחה לילדים הגיעו.‬
‫גם מר יאשירו הצטרף אליהם.‬
‫מה עם אמא של הינא?‬ ‫-היא לא היתה בבית.‬
‫אבל... אני חושב שכל זה ייגמר בקרוב.‬
‫קאיו.‬
‫הם מתכוונים לקחת אותך מאמא שלך.‬
‫זה ממש משמח אותי.‬
‫אני אהיה בסדר.‬
‫כי אני מרגישה שחם לי‬ ‫כשאני חושבת על כולכם.‬
‫סאטורו.‬ ‫הנה.‬
‫אני יודעת שזה באיחור, אבל יום הולדת שמח.‬
‫- קאיו הינאזוקי -‬ ‫-אשפה לשריפה -‬
‫סליחה, פוג'ינומה.‬
‫לא הספקתי להכין לך מתנה בזמן.‬
‫אתן לך את המתנה שלך מחר.‬ ‫-טוב.‬
‫אני מבטיחה.‬
‫אני חושב שחיכיתי לרגע הזה כל הזמן.‬
‫תודה.‬
‫קאיו.‬
‫אנצור אותם.‬
‫סאטורו, אתה רגשן יותר משחשבתי.‬
‫מה?‬
‫אה, דרך אגב...‬
‫מישהו הגיע לכאן אתמול בלילה מאוחר.‬
‫מה?‬
‫נראה שהוא הגיע‬ ‫כדי להחביא כמה דברים, אבל...‬
‫הוא כעס בגלל משהו.‬
‫פחדתי.‬
‫מה הוא השאיר?‬
‫האם הינאזוקי נלקחה למקפיא תעשייתי‬
‫ושם ריססו אותה כדי שתקפא במהירות?‬
‫מה הדברים האלה?‬
‫אנחנו חייבים לעזוב את האוטובוס הזה.‬ ‫הפשע עדיין מתנהל.‬
‫בואו... נסתלק מכאן.‬
‫כן.‬
‫הדברים האלה לא מוצאים חן בעיניי.‬
‫אבל, סאטורו, יש לך תוכנית חלופית?‬
‫יש לי.‬
‫טוב. אז בואו נלך מכאן.‬
‫תעזור לי, הירומי.‬
‫מה זה?‬
‫פחם?‬
‫אתה יכול לעזור לנו?‬
‫בטח.‬
‫זאת התוכנית החלופית שלך?‬
‫זה פשוט, לא?‬
‫הגיע הזמן לעשות... צעד אחד קדימה.‬
‫סאטורו.‬
‫תסביר.‬
‫לא ויתרתי באמצע. אנחנו כאן.‬
‫כל הכבוד, ילדים.‬
‫חשבתי שזה מה שתגידי.‬
‫אבל חשבתי שאולי קודם תצעקי עליי.‬
‫אין לי שום סיבה לצעוק עליך.‬
‫עשית את זה למען החברה שלך.‬
‫למה שלא תישארו כולכם ונאכל קארי?‬
‫אתם יכולים לתת לי לטפל בשאר.‬
‫תיכנסו!‬
‫אני בטוחה שאתם קפואים!‬
‫תודה על הארוחה.‬
‫כל כך טעים.‬ ‫-נכון?‬
‫שלום, האם מר יאשירו מדבר?‬
‫מדברת אמא של סאטורו פוג'ינומה.‬ ‫סאטורו וקאיו הגיעו הביתה.‬
‫תודה לאל! חשבתי שהם יגיעו.‬
‫אני שמח שלא התקשרתי למשטרה.‬
‫דרך אגב, גברת פוג'ינומה,‬ ‫אני יכול לבקש ממך טובה?‬
‫אל תשכחו את הירקות שלכם.‬
‫קאיו, אולי תישארי לישון כאן?‬ ‫תוכלי ללכת הביתה מחר בבוקר.‬
‫אמא...‬
‫זה יהיה בסדר! אין לך מה לדאוג.‬
‫כדאי שתשאירו צלחות ריקות.‬
‫תודה רבה על ארוחת הצהריים.‬
‫על לא דבר.‬
‫היי, קאיו.‬
‫בפעם הבאה... בואי נעשה את זה ביחד.‬
‫ביחד?‬
‫קדימה, קאיו!‬
‫את חייבת להקפיא את הפנים!‬
‫הם יבואו בטענות אליי‬ ‫אם תופיעי בבית ספר עם חבלות.‬
‫את יכולה לבוא לכאן מתי שתרצי.‬
‫דינג-דונג.‬
‫אמא.‬
‫קאיו!‬
‫איפה היית, לעזאזל?‬
‫אז, זאת היית את.‬
‫גרמת לי דאגה לחינם.‬
‫אני מתכוונת לתבוע אותך על זה.‬
‫דאגת, מה?‬
‫תגידי לי...‬ ‫יצאת לחפש את קאיו אפילו פעם אחת?‬
‫מה? את מנסה‬ ‫להציג אותי כאיש הרע בסיפור?‬
‫את רק דואגת לעצמך!‬
‫אין דבר אחד בעולם הזה‬ ‫שחשוב לי יותר מהבן שלי.‬
‫אני רוצה שתזכרי. פעם גם את הרגשת ככה.‬
‫חתיכת...‬
‫תעזבי אותי, קאיו! טיפשה!‬
‫קאיו!‬
‫כדאי לך לעשות מה שאני אומרת!‬
‫קאיו!‬
‫קאיו.‬
‫תעזבי אותי, טיפשה! קאיו!‬
‫גברת הינאזוקי.‬
‫האנשים האלה משירותי הרווחה לילדים.‬ ‫-אני משער שאת היא אקמי הינאזוקי?‬
‫הגענו כדי לשוחח בעניין שקשור אלייך ולקאיו.‬
‫אין על מה לדבר.‬
‫הם אלו שחטפו את בתי.‬
‫תמהרו ותתקשרו למשטרה!‬
‫תודה, מר יאשירו.‬
‫לא. אתה זה שדרבנת את המבוגרים לפעול.‬
‫התמודדת עם הבעיה בנחישות.‬
‫לא יכולנו להרשות‬ ‫שמעשיך האמיצים יסתיימו באסון.‬
‫קאיו תהיה בסדר עכשיו.‬
‫מר יאשירו.‬ ‫נלך?‬
‫המילים של מר יאשירו‬
‫נסכו בי ביטחון ונחמה.‬
‫אני בטוח שככה נשמעת...‬
‫עצה אבהית.‬
‫מה שעלה בדעתי היה‬ ‫שאין לי שום זיכרון מאבא שלי.‬
‫קאיו...‬
‫השלג מכסה את הנוף בלבן.‬
‫העתיד נהפך לדף חלק.‬
‫כל מה שנותר ממנו‬ ‫הם הזיכרונות והתקוות שלי.‬
‫אני רוצה להאמין שהעתיד של קאיו שם‬
‫הוא מאושר.‬
‫איירי.‬
‫תודה לאל.‬
‫המשטרה לא לקחה אותך.‬
‫איירי...‬ ‫איירי!‬
‫איירי!‬
‫אני לא חוזר ל-2006.‬
‫האם זה אומר...‬
‫שזה טרם נגמר?‬
‫האם לא מספיק רק... להציל את קאיו?‬
‫ובכן, זה לא יסתיים אלא אם כן‬
‫אמשיך למנוע את הפשעים לפני שיתרחשו‬ ‫ואתפוס את הרוצח האמיתי?‬
‫סאטורו מתנהג ככה מאז הבוקר.‬ ‫אתה חושב שהוא בסדר?‬
‫ובכן...‬ ‫-סליחה! שכחתי לחלק את הניירות האלה!‬
‫כמה עדיין כאן?‬
‫אני מצטער לגרור אותך לעניין הזה, סאטורו.‬ ‫אני גרוע במציאת הדרך.‬
‫זה בסדר, אני יודע איפה כל אחד גר.‬
‫דרך אגב, לגבי אמא של קאיו...‬
‫היא לא תורשה להתקרב לקאיו‬ ‫במשך כמה שנים.‬
‫נראה שיושעו ממנה זכויותיה כאם.‬
‫קאיו תהיה מוגנת עכשיו.‬
‫תודה, מר יאשירו.‬ ‫-עשיתי רק...‬
‫לא על זה.‬
‫על שאמרת, "לא יכולנו להרשות‬ ‫שמעשיך האמיצים יסתיימו באסון".‬
‫זה שימח אותי מאוד.‬
‫ובכן, אתה יודע...‬
‫אולי יישמע מעט בוטה לנסח זאת ככה...‬
‫אבל בעיקרון, עשית מה שהיה עליך לעשות‬ ‫כדי להשיג את התוצאות שרצית להשיג.‬
‫אי אפשר להשיג דבר מישיבה באפס מעשה.‬
‫מר יאשירו אומר דברי חכמה.‬
‫אני מרגיש יותר טוב רק בזכות ההקשבה לו.‬
‫דרך אגב, סאטורו,‬ ‫קאיו היתה אצלך בבית כל הזמן?‬
‫לא, היה לנו מקום מסתור.‬
‫היינו באוטובוס נטוש‬ ‫מאחורי בית הספר היסודי איזומי.‬
‫אם ככה, מצאתם מקום מוצלח.‬
‫מר יאשירו, משהו מבצבץ החוצה.‬ ‫-סאטורו, אל תיגע בזה!‬
‫סאטורו. עכשיו גילית את הסוד שלי.‬
‫אני מצטער.‬
‫אבל עכשיו...‬ ‫אני לא צריך יותר לשמור עליו בסוד.‬
‫מאז שהפסקתי לעשן לפני שלוש שנים,‬
‫החלפתי את ההתמכרות לסיגריות‬ ‫בהתמכרות לסוכריות.‬
‫אני לא נרגע עד שאני מוצץ סוכריה.‬
‫אני בדרך כלל מחזיק מעמד בבית הספר‬ ‫או כשאני בציבור, אבל...‬
‫סאטורו. תתכבד,‬ ‫עכשיו אתה השותף שלי לפשע.‬
‫תודה.‬
‫אני חסר מרץ.‬
‫זה בגלל שלא קיבלתי תחושה ממשית‬ ‫של הישג?‬
‫סאטורו.‬
‫נוכל לדבר לבד לרגע?‬
‫טוב.‬
‫סאטורו, מה אתה באמת חושב?‬
‫משהו באופן שבו אתה מתנהג,‬
‫גורם לי תחושה של אי נוחות.‬
‫אני לא יודע,‬ ‫אולי אני מרגיש הקלה שהכול הסתדר?‬
‫אולי אני רק נעשה חסר זהירות.‬
‫זאת אומרת...‬
‫אתה חושב שיש יותר?‬
‫כמוני.‬
‫גם אתה?‬
‫למה אתה חושב ככה?‬
‫אולי כי ראיתי אותך זורק אבן‬ ‫לבניין ששייך למשפחת שיראטורי.‬
‫מה?‬
‫ראיתי את הבן שלהם‬ ‫נפגש עם הינאזוקי בפארק כמה פעמים.‬
‫חשבתי שאולי ניסית‬
‫להגן על הינאזוקי גם ממנו, לא רק מאמא שלה.‬
‫אני מבין, יוקי נאסר בעקבות העדות של קניה.‬
‫ההיפך הוא הנכון.‬
‫אני מכיר את הבן.‬
‫הוא בחיים לא היה עושה משהו רע.‬
‫אבל אם משהו קרה להינאזוקי באותו יום,‬
‫חשבתי שאולי הוא ייחשב כחשוד איכשהו...‬
‫לכן, גרמת למשפחה‬ ‫להתקשר למשטרה כדי לספק לו אליבי.‬
‫קניה ממש פיקח.‬
‫הרבה יותר פיקח ממני בגיל 29.‬
‫אתה רק בן 11.‬
‫איך אתה כל כך חד אבחנה?‬
‫אבא שלי עורך דין.‬
‫החלטתי גם להיות עורך דין.‬
‫אתה רק תלמיד בבית ספר יסודי‬ ‫ואתה כבר יודע מה אתה רוצה להיות.‬
‫יש לזה סיבה.‬
‫אבא שלי...‬
‫מגן על נאשם במשפט רצח שהתרחש‬
‫בעיירה סמוכה בסתיו שעבר.‬
‫אבא שלי משוכנע שהלקוח שלו חף מפשע.‬
‫באמת?‬
‫אבא שלי אומר שהמקרים האלה‬ ‫נפוצים יותר מכפי שחושבים.‬
‫לכן, החלטתי לשנות זאת.‬
‫היי, אז המקרה ההוא.‬
‫אתה יכול לספר עליו יותר?‬
‫הקורבן היתה ילדה בת עשר.‬ ‫הבת ננעלה בחדר האמבטיה...‬
‫- אב נעצר באשמת רצח בתו -‬
‫היא מתה‬ ‫מהרעלת פחמן חד חמצני מתנור פחם.‬
‫- בקיבתה נמצאו כדורי שינה -‬
‫תנור פחם?‬
‫האם זה רק צירוף מקרים?‬